GULDFEBER
Stumfilmen genoplives i "Guldfeber" -
- med musik og beskrivende dialoger.
Den store guldfeber hærgede i Alaska med håb og drømme.
Det ubarmhjertige kolde Nord -
- dragede tusindvis af mænd -
- til de ukendte egne.
Chilkoot-passet var indgangen til guldfelterne.
Mændene måtte gennem mange lidelser.
Mange mistede livet, nogle faldt om.
Andre vendte om.
De tapre fortsatte.
Langt oppe i det kolde Nord, -
- i det stille dyb -
- kom en uforknyt og ensom guldgraver.
...formål Big Jim McKay
I denne ødemark var der en anden guldgraver.
Vores opdagelsesrejsende gik med stor optimisme ud i vildmarken.
Han stoppede, standsede, faldt og gled.
"Lad mig se", tænkte den lille fyr.
"Jeg må se, hvor jeg er."
Her ligger Jim Sourdough.
Han fór vild i sneen. Fredag 1898.
I dette vildnis gik en drøm i opfyldelse.
En ensom stemme skreg ud i luften:
"Jeg har fundet det! Et bjerg fyldt med guld."
Men elementerne grinede, brølede og tordnede.
Her lå en ensom hytte.
Med en anden ensom mand, Black Larson.
En ærkeslyngel.
EFTERLYST!
Ud af den rasende storm kom den lille fyr -
- for at søge ly og måske lidt gæstfrihed.
Her sad han og hvilede.
Den iskolde vind brølede gennem knasthullet.
"Kom her", sagde Larson.
"Hvad laver du?"
"Spiser", sagde fyren.
"Ud med dig!"
"Kom så!"
"Ud med dig!"
Vinden var også et problem for Big Jim.
Den brave Big Jim led.
Han elskede at lide. Alting var en lidelse for ham.
"Ud med jer - ud", sagde Black Larson.
"Eller jeg fylder jer med bly."
"Kom så ud med jer begge to!"
"Ud!"
Den slags finder Jim sig ikke i.
"Jeg bliver her, forstået?"
"Lige her", sagde Big Jim.
"Ja, han bliver lige her", sagde den lille fyr.
"Forstår du? Vi bliver her!"
Og de blev!
I flere dage og nætter.
De to mænd gik tavse omkring. Sulten gnavede.
"Jeg må have noget at spise", råbte Big Jim.
"Jeg må have mad!"
"Hvad spiser du?" spurgte Black Larson.
"Ingenting", sagde den lille fyr.
"Åbn munden!"
"Løgner! Det er lyset."
"Det der?" sagde den lille fyr. "Hvor modbydeligt."
"Hvis du lyver, skærer jeg halsen over på dig."
"En af os må gå ud i stormen", sagde Big Jim, "og hente mad."
"Kom her, I to."
"Den, der trækker det laveste kort, tager af sted."
"Det er dig", sagde Jim.
"Farvel. Held og lykke", sagde den lille fyr.
"Husk at tage mad med tilbage."
Et sted midt i ødemarken ledte Lovens lange arm efter Black Larson.
Sulten nagede, selv på Thanksgiving Day.
Der var dog noget at være taknemmelig for.
"Den er ikke helt færdig endnu."
"Skynd dig nu", sagde Big Jim.
Han søgte efter mad -
- men fandt ingenting.
Ikke engang en markmus.
På grund af sulten -
- blev Big Jim uklar, hysterisk.
Han blev faktisk en pestilens.
"Mad! Mad!" tordnede han.
"Jeg kan koge endnu en sko."
"Nej, ikke det igen."
Stakkels Jim, han kunne ikke klare det.
"Hvad er der?"
"Jeg troede, du var en kylling."
"Tænd for ilden", sagde Big Jim.
"Hvad er der galt med dig?"
"Kom, smukke fugl", sagde Big Jim.
"Vær nu ikke barnlig."
"Hold nu op. Det er jo mig!"
"Dig", sagde Big Jim.
"Undskyld, jeg er sindssyg."
"Det behøver du ikke fortælle mig."
"Gå nu ind, så tager jeg mig af geværet."
Kylling eller ej.
Den lille fyr ser indbydende ud for Jim.
Imens tumlede Black Larson ind i Big Jims bjerg med guld.
Deres veje måtte skilles.
Big Jim gik mod minen, vores helt mod sin skæbne.
"Farvel", sagde fyren.
"Det var hyggeligt at møde dig."
Forræderi ventede Big Jim ved bjerget med guld.
Big Jim så dybt ind i øjnene -
- på Black Larson.
Han så en sort sjæl.
Fanget i en malstrøm af ugerninger -
- fortsatte Black Larson mod sin undergang.
Som i en drøm voksede en by frem i det tilfrosne landskab.
Menneskene gjorde byen varm og levende.
Georgia.
Jack var en kvindebedårer.
Georgia var impulsiv.
Stolt og selvstændig.
Georgia arbejdede som dansepige.
Jack var tiltrukket af Georgia.
Måske derfor kunne hun ikke lide ham.
Ud af natten kom den lille fyr.
Han gik mod dansesalens varme lys.
Et tilflugtssted for bristede drømme.
"Hvorfor er du ikke sød ved Jack?"
"Han kan vist godt lide dig", sagde pigen.
"Han kan lide alle", svarede Georgia.
"Jeg er træt af stedet her."
"Jeg ville opgive alt for en god og ærlig mand."
"Jeg finder den rigtige en dag."
Så vendte hun sig om.
Hun kiggede og kiggede -
- og kiggede sig rundt.
"Hun er storsnudet", tænkte Jack.
"Vær ikke så stor på den."
"Vi skal danse sammen."
"Spil en melodi."
"Et øjeblik! Jeg sagde, vi skulle danse."
"Undskyld", sagde Georgia.
For at vise sin foragt -
- valgte hun den mest ynkelige vagabond i salen.
"Du der. Kom her hen."
"Ja, dig. Vil du danse?"
"Ser du, jeg er ikke ligeglad, hvem jeg danser med."
Der stod han så og bevogtede -
- hendes tilflugtssted.
"Hvis du vil have en chance, -
"- må du nette dig og sætte hatten lige, sådan!"
"Den får du! Av!"
"Flot klaret!"
"Vidste ikke, jeg var så stærk."
Hank Curtis' hytte lå et stenkast væk.
Hank var mineingeniør og levede alene.
Hans ekspeditioner -
- gik nordpå.
Hank var venlig og rar.
Vor helt frøs og sultede.
Bønnerne og den varme kaffe duftede.
Den lille fyr fandt på, -
- hvordan han kunne få morgenmad.
Big Jim kom på benene igen.
Men han havde glemt alt.
Hanks partner ankommer.
De er klar til at tage af sted.
Hank fortæller, at den lille fyr -
- passer hytten, mens han er væk.
"Farvel", sagde Hank. "Husk at fodre muldyret."
Den lille fyr havde ikke set Georgia siden hin aften.
De blev ført sammen igen ved et tilfælde.
Der stod hun. Hendes ynde oplyste rummet.
Han hørte sød musik.
Om end han ikke var romantisk.
Hans hjerte sang, da han hilste på hendes venner.
De varmede sig ved ilden.
Og her blev hans hemmelighed afsløret.
Hans kærlighed til Georgia.
Pigerne fnisede og grinede.
For at skjule deres medynk.
Dansepiger viste aldrig -
- deres følelser.
De fandt på at drille ham lidt.
De sad der i skumringen.
Ansigterne lyste af skadefro.
Alligevel var han i den syvende himmel.
Hun pjattede og flirtede med ham.
Han vidste, hun ikke mente det.
Men han var glad med hende ved sin side.
Hun smilede til ham.
"Det er et dejligt sted."
"Jeg håber, du inviterer os igen."
Var det en spøg?
Hendes opmærksomhed varmede ham.
Damen nød stolens varme.
Nu gik hun.
Hendes udstråling ville slukkes.
Han ville føle sig tom.
I sin blege og ensomme eksistens.
"Undskyld mig."
"Men øh..." Han gik i stå.
"Vil De virkelig komme igen?"
"Naturligvis", sagde Georgia. "Ikke sandt?"
"Vi kommer til middag nytårsaften."
"Det er fint."
"Så kommer vi nytårsaften."
Georgia havde selvfølgelig glemt sine handsker.
De næste dage skovlede han sne -
- for at købe ind til nytårsaften.
Nytårsaften. Nye håb og nye drømme.
Georgia kærtegnede ham med sine smil og ømme blikke.
Pigerne krævede en tale.
Men han var for glad.
Han tænkte kun på Georgia.
Han mumlede og stammede og sagde:
"Jeg kan vise jer en dans."
Han fremførte en dans med brødet.
GODT NYTÅR
Sku'gammelt venskab rent forgå
og stryges fra vort minde
Sku'gammelt venskab rent forgå
fra de gode gamle dage
De skønne ungdomsdage
Åh ja
De dage så svære at finde...
Det vage minde om en aftale -
- faldt Georgia ind.
"Lad os besøge den lille fyr."
"Lad os drille ham!"
"Georgia går ind først, så os."
"Glem det."
"Hvad med lidt omsorg til mig?"
Hos byretsdommeren -
- prøvede Big Jim at forklare, -
- om sit bjerg med guld.
"Hvor ligger det?" spurgte de.
Det kunne Big Jim ikke huske.
Han vidste, at det lå ved hytten.
"Hytten!"
"Hvis jeg kan finde hytten, så finder jeg minen."
"Men jeg kan ikke huske vejen."
"Din veninde leder efter dig", sagde Jack.
Det passede ikke.
Hvor vovede han at omtale hende så let?
Han skulle vise ham.
Men han var ikke på toppen, så han overhørte fornærmelsen.
Georgia ledte dog faktisk efter ham.
Hun havde skrevet.
Tilgiv mig, at jeg ikke kom til middagen.
Jeg vil gerne møde dig og forklare. Georgia.
Nu ledte han efter Georgia.
Og Big Jim ledte efter ham.
"Du der", sagde Big Jim.
"Det er dig, jeg leder efter."
"Hytten, hvor ligger den?"
"Svar mig!"
"Kan du ikke tale? Svar mig nu!"
"Hvor ligger hytten?"
"Nu kan jeg finde mit bjerg med guld."
"Op at stå, hurtigt!"
"Kom med mig!"
"Vis mig, hvor hytten ligger. Så bliver du millionær."
"Georgia! Vent lidt", sagde den lille fyr.
"Georgia, du behøver ikke forklare."
"Jeg elsker dig."
"Jeg tager væk."
"Men kommer tilbage."
Udmattede ankom de til hytten.
"Nu varer det ikke længe."
"Hent maden. Minen klarer vi i morgen."
"Tag en slurk af dette, det giver varmen."
"Sikke en tung lammekotelet."
Men skæbnen spillede dem et puds.
Elementerne grinede, brølede og tordnede.
Vores helte sov fra det hele.
Så blev det næste morgen.
Den lille fyr vågnede.
Lykkeligt uvidende om uvejret.
Han følte dog tydeligt -
- "dagen derpå".
"Jeg må hellere rydde op og lave morgenmad."
"Det er dog de værste tømmermænd", tænkte han.
"Kan du mærke det vipper?"
"Det er min mave."
"Det er ikke maven."
"Over til den anden side."
"Vi ser, hvad der sker."
"Der må mangle noget nedenunder."
"Jeg går ud og ser, hvad det er."
"Pas nu på!"
"Tag det roligt! Lig helt stille! Hold vejret!"
"Jeg siger, du skal holde vejret."
"Du kan være noget så irriterende."
"Tag det roligt. Lig nu stille."
"Det ordner sig nok!"
"Vis lidt karakterstyrke! Lidt vilje."
"Hør engang!"
"Jeg har en god idé."
"Hold dine hænder sådan."
"Kan du se, hvad jeg mener?"
"Du er forvirret. Ingen psykologi."
"Du har ingen kontrol."
Big Jim fandt sin guldgrube.
"Nu bliver vi rige", sagde Jim.
"Vi bliver millionærer."
Og det blev de.
Nu skulle de hjem.
De forlod Alaska til fordel for -
- det forjættede land.
De levede lykkeligt i luksus.
De var berømte, efterspurgte af pressen.
I deres luksuskahyt -
- opvartede tjenerne dem.
Journalisten ville skrive om ham.
"Fra pjalter til rigdom."
Big Jim fik manicure.
"Ikke neglene", sagde han, "den hårde hud".
Journalisten fik en idé.
Et fotografi af ham i pjalter.
Til en menneskelig historie.
Georgia!
Hun havde dæksplads. De var uvidende om hinanden.
Georgia hørte, der var en blind passager om bord.
"Dig", sagde Georgia.
"Jeg ventede ikke at se dig igen."
Han måtte være den blinde passager.
De ville lægge ham i lænker.
Georgia talte for ham og tilbød at betale.
"Han er ikke blind passager."
"Det er Big Jims partner, mangemillionæren."
Der blev givet undskyldninger.
Den lille fyr tog sig sammen.
Kammertjeneren gjorde klar til en ekstra gæst.
"Undskyld. Hvem er denne dame?"
Hviske...hviske...
"Jamen dog, tillykke!"
Sikke en historie! Og den ender lykkeligt.
Det gør den!
SLUT